Farvel!
- Jeg må se at vende hjem til Donwell. - Nej, mr. Knightley. Gå ikke endnu.
Far og jeg er alene nu, så vi er glade for Deres selskab.
Emma, luk døren! Det trækker så skrækkeligt om mine fødder.
Mr. Knightley er altid velkommen nu, hvor miss Taylor har forladt os.
- Jeg burde kalde hende mrs. Weston. - Stakkels miss Taylor!
Det er en skam, mr. Weston traf hende. Det er virkelig beklageligt.
Weston er en god mand. Han var enkemand og bliver en glimrende mand.
Men De og Emma mister en husholderske, guvernante -
- og ven med et slag. Det er mere synd for mr. og miss Woodhouse.
Især når en af dem er så lunefuld og besværlig, ikke sandt?
Det er sandt. Jeg er meget besværlig og lunefuld for tiden.
Jamen, søde far. Vi mente da ikke dig.
Mr. Knightley udførte sin selvbestaltede opgave -
- og satte mig på plads.
- Jeg sagde ingenting! - Det er slet ingen let opgave.
Men vi forstår jo hinanden. Tag et stykke bryllupskage til.
Emma! Hvad er det dog, du gør?
Miss Taylor kan ikke passe sig, hvis du skulle blive dårlig.
Jeg har ikke været sløj en eneste dag, siden jeg var barn.
Jeg er yderst hårdfør, ikke sandt, mr. Knightley?
- Jo, det er du. - Emma klarer alt i stiv arm.
Men hun kommer til at savne miss Taylor.
Utvivlsomt. Men hun ved, at ægteskabet gavner miss Taylor.
Det gavner faktisk alle parter.
Tak, mr. Knightley! Det betragter jeg som en stor kompliment.
Jeg bilder mig selv ind, at jeg har smedet dem sammen.
Lige siden miss Taylor og jeg traf mr. Weston på Broadway Lane -
- og han købte os hver sin paraply, fordi det begyndte at regne...
Fra det øjeblik begyndte jeg at planlægge giftermålet. Det er sandt.
Gid du dog ville lade være. Det fører kun til ulyksaligheder.
Jeg lover ikke at smede mig selv, men jeg lover intet, når angår andre -
- for det er så morsomt. Og det endte jo lykkeligt.
- Hvad mener du med det? - Synes De ikke, det er lykkeligt?
- De passer fortræffeligt sammen. - Det lyder som et foretagende.
Har du arbejdet de sidste fire år på at føre dem sammen?
Det er en fin beskæftigelse.
Mr. Knightley skænder på mig, som var jeg stadig et barn.
Jeg er for gammel til at blive sendt i skammekrogen for at tale for meget.
Og det er sikkert mit held.
Du syntes, mr. Weston og miss Taylor burde gifte sig, hvilket de gjorde.
Du gættede såmænd bare rigtig.
Har De aldrig fundet fornøjelse i at gætte rigtig?
Bestemt. Men man kan gøre mere skade end nytte ved at blande sig.
Emma tænker altid først på andres ve og vel.
Men før nu ikke flere mennesker sammen.
- Det splitter ens husholdning. - Kun en gang til, far.
Bare fordi du vil underholdes, skal du ikke manipulere med en stakkel.
De kan være ganske rolig. Jeg ville aldrig udføre mine tjenester på Dem.
Den, der har mest brug for hjælp, er mr. Elton.
- Elton? - Hvad er det med mr. Elton?
Da han viede dem i dag -
- ønskede den stakkels unge mand selv at blive viet.
Han har boet her i knap et år, og han har indrettet præstegården fint.
En præst har brug for en hustrus hånd.
Der er kun ganske få passende kvinder i Highbury.
Men jeg vil være på udkig. Det kan De stole på.
Harriet, lad nu din kyse være!
- Du ser meget nydelig ud. - Tak, mrs. Goddard.
Mrs. Goddard, det var sødt af Dem at besøge os. Godmorgen.
- Godmorgen, miss Woodhouse. - Det er Harriet Smith.
Harriet har været min elev, men nu hjælper hun mig med de yngre piger.
Sæt Dem ned.
Pigerne blev så glade for kagen og konfekten! Ikke sandt, Harriet?
- Jo, mrs. Goddard. - Det var meget sødt af Dem.
Min far spiser ikke bryllupskage. Han ville ikke slet billige det.
- Jeg håber ikke, nogen blev dårlige. - Ih nej! Vel, Harriet?
Det glæder mig. Han ville sikkert aldrig tilgive mig.
Har De mødt det lykkelige par, efter at de er kommet hjem?
Endnu ikke.
Jeg har hørt, at miss Taylor... jeg mener mrs. Weston -
- modtog et behageligt brev fra mr. Westons søn, Frank Churchill.
- Et fint brev, ifølge miss Bates. - Miss Bates...
Måske får vi ham at se i Highbury.
Ja. Hvis hans værge, mrs. Churchill, er rask nok til at lade ham rejse.
- Har De mødt ham, miss Woodhouse? - Nej, aldrig.
Han er blevet lidt af en legende. Ikke sandt, Harriet?
Miss Bates tror, han snart kommer nu, hvor hans far har slået sig ned her.
Det ville uhøfligt mod den nye mrs. Weston at lade være.
Det synes miss Bates i hvert fald.
Gid den unge mand tænker også sådan.
Jeg har for øvrigt en invitation til Dem.
Vi holder selskab for mr. og mrs Weston på onsdag.
Det er uformelt, så derfor har jeg ikke skrevet til Dem.
- Jeg håber, De kommer. - Hvor vidunderligt. Naturligvis.
Og miss Smith... Eller må jeg kalde Dem Harriet?
Måske kunne Harriet hjælpe mig med forberedelserne.
Der er altid en masse at gøre, når man holder selskab.
Harriet! Hun er glimrende til at gøre ærinder.
Hvis bare De siger til, vil hun gøre sit yderste. Ikke, mit barn?
Hvor er du heldig, Harriet! Hvad siger man så?
Tak, miss Woodhouse!
- Mr. og mrs. Cox... - Ja.
Miss Bates... Det er en fortræffelig kvinde. Du kan ikke udelade hende.
Hun taler så meget om uvedkommende sager.
Udmærket. Miss Bates.
Sådan. Det bliver 26 personer i alt, hvis mr. Frank Churchill kommer.
Det gør han sikkert ikke. Det tror jeg nu bare.
Behøver damerne partout lægge deres hatte i børneværelset?
De skulle nødig blive forkølet, når de går gennem den lange gang.
Så bliver det 25 personer. Har jeg glemt nogen?
- Elton? - Han står her også.
Cole-ægteparret? Du lyder ikke særlig begejstret.
- Jeg behøver ikke at invitere dem. - Hvad er der i vejen med dem?
Ikke det mindste. Jeg har bare ikke lyst til at invitere dem til selskab.
- Listen er færdig. - Nuvel.
Bed kokken lave en skål vælling.
Der er sikkert damer, som ikke kan tåle kraftig mad om aftenen.
- Min husholderske kan hjælpe til. - Nej tak, mr. Knightley.
- Hvordan blev det kun til 25? - Har du ikke brug for hjælp?
Harriet kommer. Jeg glemte at stryge mr. Frank Churchill.
Og hvem er Harriet?
Harriet Smith er en af mrs. Goddards gamle elever.
En fortræffelig ung kvinde.
Nu forstår jeg. Harriet er målet for dine næste planer.
Emma, du er uforbederlig!
Hvis De kan lide at lave sjov med mig, så gør det, lige så meget De vil.
Det gør ikke den mindste forskel på min opførsel.
Vi spiser middag klokken 1 7.
Og mr. Knightley spiser med. Tak, Williams.
Miss Bates! Sikke en skam, Deres mor ikke kunne komme.
Hun er så skuffet.
Jeg har aldrig set hende så bedrøvet før, og det er sandheden.
Jeg skulle overbringe hendes hilsen. Jeg sagde netop til mrs. Goddard...
Emma! Min kæreste Emma!
Mrs. Weston! Omsider husker jeg at sige Deres rigtige navn.
Hvor ser De strålende ud!
- Gør jeg ikke også det? - Jo, mr. Weston. Det gør De altid.
Jeg havde håbet, min søn kom med, men mrs. Churchill blev utilpas igen.
Hun virker krævende. Ikke blot fordi han skulle tage hendes navn.
Sludder. Hun har behandlet ham godt. Jeg bærer i hvert fald ikke nag.
Nej, for du er alt for godhjertet. Det tyder på følelsesløshed.
Pyt med det. Vi må udsætte fornøjelsen at møde Deres søn.
Det er nok, at Deres hustru er her, for vi har savnet hende sådan.
Min far er utrøstelig. Kom og mød ham.
Han vil ikke være adskilt fra Dem et øjeblik længere end nødvendigt.
God pige, ikke sandt, Knightley? Min hustru forguder hende.
- Hvordan er det at være gift? - Du skulle selv prøve det.
- Det er aldeles fortræffeligt. - Min bror er gift. Det må være nok.
Det siger du nu, men bare vent!
Miss Bates, må jeg foreslå et meget blødkogt æg?
Det er venligt af Dem, mr. Woodhouse. Men jeg vil gerne smage...
Et blødkogt æg er ikke usundt. Det tager De ikke skade af.
Undskyld. Miss Taylor, hvor er det herligt at se Dem i god behold.
Det er vidunderligt at være her igen.
De har været så søde ved mig.
- De er bleg. Synes du ikke? - Nej, far. Det gør jeg ikke.
Måske er det rejsen. En stol til stakkels miss Taylor.
- Mrs. Weston. Prøv nu at huske det. - Deres hænder er kolde.
Sæt Dem ved ilden. Hent lidt vin til miss Taylor.
Jeg beder tjeneren fortynde lidt vin med kogt vand.
- Det tager De ikke skade af. - Hvor er han dog sød.
Far bliver glad nu, hvor han kan pylre om Dem igen.
- Vinen kommer straks. - Tak, mr. Woodhouse.
Miss Taylor, hvor har jeg dog været bekymret.
- Du mangler vist sådan en her. - Tak, miss. Woodhouse.
Du skal ikke stå her alene. Du skal da møde folk.
De skal ikke tænke på mig.
Mr. Elton! Det var netop Dem, jeg ledte efter.
Miss Woodhouse, det er dog et strålende selskab.
Tillad mig at præsentere Dem for nogen, jeg gerne vil have, De møder.
Ikke fordi strålende selskaber er en undtagelse af reglen her.
Mr. Elton kender du allerede fra prædikestolen.
Men han kender vist ikke dig.
Tillad mig at præsentere miss Harriet Smith.
Til Deres tjeneste.
Mr. Elton, miss Smith har ingen mad. Eskortér hende til buffeten.
- Naturligvis, miss Woodhouse. - Så overlader jeg dig til ham.
Må jeg hente en tallerken til Dem, mr. Elton?
- Og en gaffel. - Mange tak.
Miss Woodhouse, sikke et dejligt selskab!
Der er noget aldeles enestående ved selskaberne på Hartfield.
Enestående er det rette ord.
Er det ikke en skam, at mr. Frank Churchill ikke kunne komme?
- Det er da synd for mr. Weston. - Undskyld mig et øjeblik.
Emma! Jeg ved allerede lidt om din nye protegé, miss Smith.
Hun var vist elev hos mrs. Goddard i 10-12 år, ikke?
- Jo. - Det anede mig.
Hvis De vil fortælle mig, at hendes forældre er ukendte -
- så ved jeg det allerede. Men i mine øjne er hun datter af en gentleman.
Du tror straks det værste. Jeg ville ikke sige noget lignende.
Jeg vidste det ikke før nu.
Desuden angår det ikke mig. Hun ser elskværdig ud.
Det er nok for mig.
Jeg ville bare sige, at jeg synes, jeg kender hende.
Hun bor tit hos mine fæstebønder, familien Martin.
Bor miss Smith hos nogle bønder? De må tage fejl.
- Det ville mrs. Goddard ikke tillade. - Martins døtre er fortræffelige.
- Jeg nærer høje tanker om familien. - Det viser bare, at jeg har ret.
Harriet er en sød pige.
Hun trænger bare til mere dannelse, hvilket hun ikke får på en bondegård.
- Søde Emma! - Nu vil De vist skænde på mig igen.
Jeg vil ikke stå skoleret i aften. Besøg os en formiddag -
- så kan De gennemgå mine fejl over et glas sherry og en småkage.
Hvis De da kan afse den tid, det utvivlsomt vil tage. Undskyld...
Emma! Miss Smith står der med en stor tallerken kylling.
Du skal ikke spise det. Stil det tilbage. Du får lidt dessert.
Det er helt i orden, Harriet. Bare spis.
- Hun bliver utilpas af mayonnaisen. - Det gør hun aldeles ikke.
Det er usundt.
Miss Woodhouse! Er mr. Weston ikke verdens sødeste menneske?
Mr. Elton, De har ladt miss Smith i stikken.
Nej, miss Woodhouse. Det har jeg ikke.
Mrs. Weston, jeg ved ikke, hvad De mener om Emmas nye veninde.
Jeg bryder mig ikke om det.
- De er ikke gode for hinanden. - De overrasker mig.
Emma er god for Harriet, og Emma har godt af at engagere sig i hende.
Lad det ikke være endnu en af vores uenigheder om Emma.
En kvinde finder glæde i en medsøsters selskab.
Jeg forstår Deres uvilje mod Harriet.
Hun er ikke forfinet nok til at være Emmas veninde.
Men Emma vil have, hun bliver mere velorienteret -
- hvilket betyder, at også Emma underretter sig.
Det har Emma overvejet, lige siden hun var 12 år gammel.
- Men hun er ikke den flittige type. - De er altid så hård ved hende!
Det er for hendes eget bedste.
Emma er forkælet med det bedste hoved i familien.
Min bror er gift med hendes søster, så jeg ved besked.
Emma har altid overstrålet Isabella trods aldersforskellen.
Siden moderens død har Emma været husets egentlige frue.
- Er det ikke sådan, det forholder sig? - Det er måske nok sandt.
Men trods sine små fejl er Emma et fortræffeligt menneske.
Så sandelig. Det er derfor, jeg er bekymret.
Hendes ungdommelige selvsikkerhed gør hende modtagelig for smiger.
Og Harriet Smith er en smigerske.
Ikke bevidst, naturligvis. Og så meget desto værre for hende.
Hun ved ingenting og ser op til Emma.
På Hartfield vil Harriet få afsmag for de steder, hvor hun hører hjemme.
Hun bliver lige netop fin nok til at føle sig utilpas -
- blandt tidligere venner og bekendte.
De vil sande, at jeg har ret.
To dagligstuer. De har to fine dagligstuer.
Og en kammerpige, som har boet hos dem i 25 år!
Og otte køer. To Alderney-køer og en fin lille Wales-ko.
Hun var så køn! Jeg tilbad hende.
Martin-pigerne sagde, hun skulle kaldes min ko. Var det ikke sødt?
Er der ikke nogen mr. Martin? Du har ikke nævnt ham.
Det er der skam. Han er også meget venlig og meget afholdt.
Miss Woodhouse, hvor er det smukt.
Det er bare et stolesæde, jeg ikke er blevet færdig med.
Jeg ville have lavet sæder til hele spisestuen.
- Det er udsøgt! - Kan du godt lide det?
- Hvor er De dygtig. - Sludder.
Hvad er mr. Martin for en slags person? Er han en uddannet mand?
- Uddannet? - Læser han?
Ja, så afgjort. Han har altid "Landbrugsnyt" liggende fremme.
Jamen læser han for fornøjelsens skyld?
Ih ja. Om aftenen læste han tit højt af "Elegante Uddrag".
Han har læst "Præsten i Wakefield".
Det har han selv sagt. Han kender ikke "Romance of the Forest" -
- eller "The Children of the Abbey".
- Men han køber dem snart! - Du har i hvert fald været flittig.
I dag skal jeg besøge de fattige. Har du lyst til at gå med?
- Må jeg det? - Det kan du tro.
- Jeg bryder mig ikke om at gå alene. - Tak, miss Woodhouse!
Hvad slags mand er mr. Martin? Af det ydre, mener jeg.
Han er nogen flot mand. Ikke spor.
- Det syntes jeg ikke i begyndelsen. - Javel ja. Må jeg?
Ja tak.
- Hvor gammel tror du, han er? - Han fyldte 24 den 8. juni.
Han fylder år to uger før mig. Er det ikke besynderligt?
- Hvor gamle er pigerne? - Den ældste er et år yngre.
Den mr. Martin, du taler om, er deres bror og ikke deres far!
Ja. Deres far døde for nogle år siden. Er det ikke sørgeligt?
Jo, meget.
Han var vist et godt menneske. Alle taler så pænt om ham.
- Det tvivler jeg ikke på. - Robert ligner ham på mange måder.
- Mr. Martin burde jeg sige. - Emma! Mit kære barn...
Du går vel ikke ud på denne tid af året?
Jo, far. Det gør jeg. Harriet er så venlig at gå med.
Er det nu også klogt? Du kæreste.
De bliver forkølet. Pas godt på Dem selv, så kigger jeg ind i næste uge.
Tak, miss Woodhouse.
Er det ikke underligt? Det var mr. Martin.
Han kom til byen for at finde bogen "Romance of the Forest".
Ser han ud, som De troede?
Han er jævn. Aldeles jævn.
Synes De?
Jeg havde ventet at se et mere elegant ydre.
Han er vel ikke så fornem som mr. Knightley.
- Han er ligner vel ikke en gentleman. - Stakkels mr. Martin!
Sammenlign ham ikke med mr. Knightley.
Men mr. Weston eller mr. Elton... Er han lige så beleven som dem?
Mr. Weston er næsten gammel. Han må være over 40.
Hvad så med mr. Elton? Sammenlign ham med mr. Elton.
- Så forstår du, hvad jeg mener. - Ja.
Ja, det gør jeg vel.
Jamen, miss Woodhouse... Mr. Elton er jo præst!
- Miss Woodhouse? - Hun vil tale med mig.
Udmærket. Et øjeblik.
"Du har hørt dem synge sødt og set dem i en ring."
"Hver..."
Ja?
"Hver jomfru har du mødt, med kaprifolium...
- Miss Woodhouse, mr. Elton er her. - Mr. Elton?
Vis ham ind, Williams! Undskyld mig et øjeblik, Harriet.
Mr. Elton, sikke en dejlig overraskelse. Kom ind!
- De har jo selskab... - Harriet og jeg fordrev bare tiden.
- Vi vil gerne have selskab. - Udmærket.
Harriet er en uvurderlig ledsagerske, og så er hun dygtig!
Denne dug for eksempel... Er den ikke fin?
Meget fin. Usædvanlig fin, faktisk.
- Hun har naturlig smag for den slags. - Utvivlsomt.
Hun har gjort store fremskridt i Deres varetægt.
Synes De virkelig?
De har gjort hende yndefuld og omgængelig. Skønhed havde hun før.
Nu har hun...
Hun var sød og ukunstlet, men nu er hun blevet karakterfast.
Netop!
- De har sans for den slags. - Tak, mr. Elton.
- Er det ikke et bedårende billede? - Bedårende.
- Hun ved ikke, vi iagttager hende. - Fuldstændig bedårende!
Jeg ville give meget for et portræt af hende, mens hun sidder der.
- Hvilken model for Deres pen. - For min?
De er alt for beskeden. Mrs. Weston har vist mig Deres portræt af hende.
Og jeg finder det beundringsværdigt!
De er alt for venlig.
Jeg nærede en lidenskab for at tegne portrætter, men det er længe siden.
Så foreslår jeg, at De afprøver Deres talent en gang til... på miss Smith.
- Jeg beder Dem, miss Woodhouse. - Skal jeg?
Det var nu ikke det, jeg havde i tankerne.
Jeg beder Dem. Jeg ville blive så glad.
Udmærket, mr. Elton.
Hvis resultatet bliver katastrofalt, er fejlen Deres. Harriet!
Kom lige herhen.
Har du fået taget dit portræt?
Bevar mig vel! Nej, aldrig, miss Woodhouse.
Sæt dig her, præcis som før, så henter jeg mit skitsebræt.
Mr. Elton, lad hende ikke bevæge sig. Hun er i Deres hænder.
De har min tilladelse til at bruge magt om nødvendigt.
De er heldig at have en så begavet veninde.
- Ja, sir. - De er meget dygtig med en nål.
Ja, sir.
- Hvad læser De? - En bog.
En bog med digte. Det er ikke mine.
Jeg mener, at bogen ikke er min. Den tilhører miss Woodhouse.
Jeg håber, at min hånd ikke har mistet den smule talent, den havde.
Din hat, Harriet.
- Jamen mit hår! - Dit hår er fortryllende.
- Hvis jeg sætter mig her... - Nu skal jeg.
Hold hovedet lidt højere. Lidt mere til højre...
Sådan ja. Sid så helt stille.
Fortræffeligt valg af plads. Glimrende!
Skygger jeg? Det må De undskylde.
Et øjeblik. Kjolens folder...
- Hvad er der med dem? - Rør dig ikke!
- Hvis De ville være venlig... - Ja, miss Woodhouse.
Kjolens folder... Kan De rette dem lidt?
Naturligvis. Tillad mig...
- Søde Harriet! - Undskyld.
Det må jeg sige, mr. Elton. De ser så galant ud -
- at jeg får lyst til at tage dem med i tegningen.
Bare rolig, mr. Elton. Det var ikke mit alvor.
Måske ville De være så venlig at læse for os, mens vi arbejder?
Med største fornøjelse! Hvis det er det, De ønsker.
- Det gør vi, ikke, Harriet? - Det ville være vidunderligt.
- Harriet har en bog med digte. - Naturligvis.
Vælg selv.
- Sid ned, mr. Elton. - Tak.
"En kvinde klædt i en kjole turkis, bærer klæderne på lystig vis."
"Et sjal om skulderne er kastet i herlig urede."
"Himlens pragtfulde lys, vor sol, mod kulde os skærmer."
"Men løbet er snart kørt, for nedgangen sig nærmer."
"Den tid er bedst, som kommer først..."
- Søde, miss Woodhouse! - Det ligner, men alligevel ikke.
Men det må gå an. Klokken er mange!
- Må jeg se? - Ja, mr. Elton.
Jeg har ikke tegnet modellen smukt nok.
- Det synes jeg, De har! - Tak, mr. Elton.
Løb hjem til mrs. Goddard. Hun undrer sig nok over, hvor du bliver af.
- Jeg kan ikke. Min fod sover! - Mr. Elton følger dig hjem.
- Sikke et charmerende væsen. - Mr. Elton?
- De følger vel miss Smith hjem? - Naturligvis.
De har gengivet udtrykket i hendes øjne.
Tillad mig at lykønske Dem.
De har været så sød, og De læste så smukt.
De taler så fint. Tak skal De have. Farvel.
Jeg beder om forladelse, men det var ikke min skyld.
Det er en skam, du kommer så sent. Jeg har haft besøg. Af mr. Martin.
- Har mr. Martin været her? - For mindre end en halv time siden.
- Hvad ville han? - Træffe dig.
Træffe mig? lh du milde.
Han lagde det her til dig.
Tak, mrs. Goddard.
Skal du ikke lukke det op?
Jeg går først op og tager min kyse af.
Hvis De ikke har noget imod det...
- De har gengivet hendes skønhed. - Du har gjort hende for høj.
Jeg kan aldrig gøre Dem tilfreds.
Jeg sagde blot, at højden ikke er korrekt.
Jeg synes, den gengiver miss Smiths højde. Lige akkurat.
Det er vældig kønt.
Min eneste kritik er, at hun sidder i det fri.
Det var min hensigt. Det er derfor, der er et træ i baggrunden.
Det passer glimrende ind.
- Det forestiller en varm sommerdag. - Men kun et sjal...
Det er ikke klogt at sidde i det fri så letklædt.
Det er fint tegnet, men det er dine tegninger altid.
Det var en lykkelig tanke at anbringe miss Smith i det fri.
Det passer til hendes enkle natur, ikke sandt?
- Jo, måske. - De skal ikke spørge mr. Knightley.
Han er bange for, at den mindste ros stiger mig til hovedet.
Jeg synes, den er beundringsværdig.
- Jeg kan ikke tage øjnene fra den. - Modellen er charmerende.
Roser De mig, mr. Knightley? Men det gælder vel kun modellen.
Hvordan ville du klare dig uden nogen til at drille dig?
Den skal indrammes og hænges op, så jeg kan se den fra ilden.
- Det ville gøre mig glad. - Så burde den sendes til London.
- Ingen her kan gøre det ordentligt. - Det skal gøres af en fagmand.
Hvis De betror mig opgaven, ville jeg blive umådelig glad.
- Et strålende forslag! - Ville De tage til London?
- Det tager jo en hel dag. - Det ville være mig en ære.
- Mr. Elton gør det. - Jeg har ingen forpligtelser i morgen.
Jeg er overvældet.
Hvornår rejser De? Jeg pakker den ind og kommer forbi med den.
Du skal ikke gå ud om morgenen på denne årstid.
- Elton henter den. - Naturligvis, mr. Woodhouse.
- Med største fornøjelse. - Tak, min dreng.
- Harriet! - Undskyld, jeg kommer så tidligt.
Men dette brev kom i går. Det er fra mr. Martin!
Fra mr. Martin? Så må det være privat, Harriet.
- Det er et frieri! - Det må jeg sige.
Den unge mand er fast besluttet på at gøre et godt parti.
Vil De ikke nok læse det, miss Woodhouse?
Jeg ville ikke forstyrre Dem i går, da De havde besøg.
Jeg er aldeles omtumlet!
Hvem havde troet, at mr. Martin nærede sådanne følelser... for mig!
Det er et godt brev. Slet ikke dårligt formuleret.
- Hvad skal jeg gøre? - Du skal svare på det. Omgående.
Jamen hvad skal jeg skrive? Hjælp mig!
Nej, det må du selv klare.
- Du skal nok udtrykke dig korrekt. - Ja, miss Woodhouse.
Men De ved så meget mere, miss Woodhouse!
- De må altså hjælpe mig. - Udmærket.
Først må du skrive, at du er beæret over tilbuddet -
- og at du absolut ikke vil såre ham.
Du skal ikke virke alt for bedrøvet over hans skuffelse.
Mener De, at jeg skal sige nej?
Harriet, jeg vidste ikke, at du ville have råd med hensyn til dit svar.
Jeg troede, du ville have hjælp med formuleringen.
Jeg har misforstået dig.
Betyder det, at du vil sende ham et gunstigt svar?
Nej, miss Woodhouse! Ikke hvis De ikke synes det.
Du må selv træffe din beslutning i så vigtigt et anliggende.
Ja. Det må jeg vel.
Hvis du er sikker på -
- at mr. Martin er den flotteste og mest elegante mand, du har truffet -
- så behøver du ikke være i tvivl.
Men hvis der er nogen, han ikke kan tåle sammenligning med -
- hvad angår uddannelse og forstand, så bør du tænke dig om.
Faktisk, Harriet... Jeg har den hovedregel -
- at hvis en kvinde er i tvivl om, hvorvidt hun bør tage en mand -
- skal hun absolut sige nej.
- Måske har De ret, miss Woodhouse. - Men jeg vil ikke påvirke dig.
- Beslutningen skal være din. - De vil ikke sige Deres mening...
- Så må jeg selv bestemme. - Ja, det må du.
Nå?
Jeg har næsten besluttet mig for at afvise ham.
Ja. Jeg siger nej!
- Harriet! - Gør jeg det rette?
Naturligvis. Jeg er så glad for din beslutning -
- for så behøver vi ikke give afkald på vores venskab.
Give afkald på vores venskab? Det ville jeg aldrig gøre!
Ikke helt, men det ville have været problematisk.
Men det bliver det ikke nu. Hvor er jeg glad, Harriet.
Nu skal brevet bare skrives.
Nej, du skal gøre det.
Det skal være dine tanker, udtrykt med dine egne ord.
Hvad skal jeg dog skrive?
Bare skrivv "Kære mr. Martin. Jeg er beæret over Deres frieri -"
"- men mit svar må desværre blive..." Og så videre.
"Kære mr. Martin..."